Printre activităţile cele mai plăcute în suburbii...
este acea colaborare cu natura...
care aduce parfum şi frumuseţe casei:
horticultura.
Soţii apreciază eforturile nevestelor lor, la plecarea la birou...
mulţumiţi să ştie că partenerele lor sînt asacă, săpînd...
în loc să fie în oraş, la cumpărături.
Răbdarea, perseverenţa şi dragostea sînt răsplătite de flori mirositoare...
pline de culoare.
Cu condiţia, desigur, să ai solul corespunzător şi înclinaţia necesară...
dacă nu cumva se întîmplă să fii vrăjitoare.
Nu credeam să văd ziua cînd o fiică de-a mea...
o să stea în genunchi în praf săpînd după ceapă.
Nu sap după ceapă, plantez gladiole.
- Te faci de rîs. - Oh, haide, mamă, nu fi aşa înţepată.
Toţi plantează flori în jurul casei. Face parte din felul de a fi al lucrurilor.
Oricum, e distractiv să plantezi seminţe şi să vezi florile crescînd natural.
Da, am văzut o demonstraţie a creşterii naturale, dimineaţă.
Cînd cine-o-fi a plecat unde-o-fi unde merge dimineaţa.
Ei, doar nu voiam să ies rău la prima bîtă.
La prima ce ?
- "Bîtă", mamă, e o expresie. - Da, ştiu ce e o bîtă.
Chestile alea urîte zburătoare pe care cred oamenii că le gătim. (bat=liliac sau bîtă)
Nu aşa ceva, mamă. O bîtă de baseball.
Mă tem că m-ai pierdut.
E un joc jucat de oameni. Nu l-ai văzut niciodată ?
- Oh, nu fi absurdă, Samantha. - Păi, e foarte incitant.
Îl joacă cu o minge şi un băţ mare căruia îi spun bîtă.
Un om o aruncă la cel cu bîta, care încearcă s-o lovească.
Apoi toţi fugăresc mingea, iar cel care o loveşte...
...fuge într-un cerc pe un cîmp numit diamant înainte să-l atingă careva.
- Glumeşti. - Oh, de loc.
- Darrin m-a dus odată. - Nu pot să cred.
Şi cel care fuge cel mai mult în jur cîştigă seriile.
Serii de ce ?
- Nimic. Doar serii. - Asta e tipic.
Tipic. Ca să ştii ce e o fiinţă umană.
Îşi petrec majoritatea timpului alergînd în cerc pentru o serie de nimic.
Vrei nişte cafea ?
- Aş vrea una. - O să spăl ceştile şi farfuriile.
- De ce ? - Fiindcă avem doar două.
Nu am cumpărat veselă sau argintărie sau şervete încă.
Ce fel de cafea ai ?
Proaspătă. În filtru, am făcut-o chiar eu.
Nu, mulţumesc.
Cred că o să iau o ceaşcă de kawa turcească dimineaţa asta.
- E delicioasă. Vrei şi tu ? - Nu, mulţumesc.
- Şi aş vrea să nu mai faci asta. - Ce să fac ?
Ştii foarte bine despre ce vorbesc.
Asta e o gospodărie normală.
Şi încerc să evit vrăjitoria pe cît posibil.
E ridicol, Samantha. Eşti ceea ce eşti. Nu poţi schimba asta.
Nu încerc să mă schimb, doar încerc să mă adaptez.
- Încearcă să te domine. - Nu face aşa ceva.
Samantha, într-una din zilele astea o să vezi că am dreptate.
Urăsc să par una din acele mame care cred că ştiu totul.
Dar din nefericire...
...eu ştiu.
- Pleacă de la fereastră, Gladys. - Uită-te la casa aia, Abner.
Se întîmplă ceva ciudat cu casa aia.
Nimic ciudat, e o casă obişnuită.
Dacă într-o clipă vezi copaci crescînd şi clipa următoare nu vezi nimic...
...nu ai crede că se întîmplă ceva ciudat ?
Dacă ai auzi trăsnete şi vîjîituri tot timpul...
...ca şi cum zboară lucrurile, nu te-ai gîndi o clipă...
...înainte să fi aşa sigur că totul e normal, Abner ?
- Mişcă-te, Gladys. - Nu asculţi.
- Ascult. - Nu te interesează.
Mă interesează, continuă să vorbeşti. Doar mută-te puţin.
"Plasaţi căţeii cam la cinci centimetri depărtare.
Presăraţi generos cu zahăr brun, adăugaţi gere de ghimbir..."
Mamă, mamă, stai încet. Trebuie întîi să bag căţeii.
Sigur, am uitat că faci totul pe calea cea grea acum.
Nu e greu, e distractiv. Oricum, cuptorul ăsta practic face totul.
Tot ce faci e să setezi comenzile pentru ora la care vrei cina...
Am uitat să-l întreb pe Darrin la ce oră va fi acasă.
Cred că mai bine mă duc în sat şi îl sun.
Care e problema cu telefonul tău ?
- Nu a fost conectat încă. - Asta e tot ?
Poftim. Acum poţi suna.
Păi, doar ţine minte, tu ai făcut-o, nu eu.
Oh, bună, dragă.
Păi, cred că termin aici la 6:30 şi ajung acasă la 8.
Văd că au conectat telefonul, nu ?
Nu. Nu, nu vor veni decît tîrziu după-amiază. Pa, dragă.
Pa, dragă.
Mişcă-te puţin, vrei, Gladys ?
Ai idee cît de agitată sînt că merg acolo astăzi ?
- Dacă eşti agitată, nu te duce. - Păi, trebuie să merg.
Adică, fac parte din Căruţa de Primire.
Shirley Clyde şi June Foster şi eu, sîntem comitetul...
...şi ştii cum ele mor să intre acolo şi să vadă casa.
Mişcă-te puţin la stînga, nu văd paharul.
Nu m-ar surprinde dacă nici una din noi n-am mai fi văzute vreodată.
- Ce ai spus ? - Oh, las-o baltă.
Umbra ta e pe minge, Gladys.
Aş vrea să termini cu prostia asta şi să-ţi găseşti un hobby.
- Cam 20 de minute pe jumătate de kg. - Douăzeci şi cinci ar fi mai bine.
Ei, mamă, credeam că nu te încurci cu lucruri muritoare ca gătitul.
Ce am spus e că nu cred în a mă extenua.
Nu am spus că nu ştiu cum.
- Oh, răspund eu. - Cîteva fete vin în vizită.
- Oh, serios ? - Să tragă cu ochiul, fără îndoială.
Sigur nu se supără dacă dispar puţin.
- Laşă. - Discreţia e partea bună a valorii.
- Ce mai faceţi ? - Ce mai faceţi ?
Eu sînt June Foster. Ele sînt Shirley Clyde şi Gladys Kravitz.
- Sîntem Comitetul Căruţei de Primire. - Bun venit în Morning Glory Circle.
Mulţumesc foarte mult. Nu intraţi ?
Sigur nu eşti ocupată cu cineva ?
Poate mama, poate sora ?
- Nu. Nu-i nimeni aici, doar eu. - Nimeni ?
- Nu. - Oh, el e băiatul meu, Robert.
- Robert, poartă-te cum trebuie. - Oh, e un tînăr foarte arătos.
- Graţios. - El e fiul lui Shirley.
Înţeleg.
- Trei. - El nu ştim cine e.
Oh, e drăguţ.
V-am adus prăjitura asta ca un fel de cadou de inaugurare a casei.
- E un tort de cafea. - Ei, mulţumesc. Mulţumesc foarte mult.
Ai o menajeră cu un păr mare şi creţ ?
Îmi pare rău, n-am menajeră.
Copi, dacă nu sînteţi tăcuţi, nu puteţi sta aici.
Nu face casa praf, Stephen.
Nu atinge lucruri care nu-ţi aparţin.
- Pune aia înapoi de unde ai găsit-o. - E în regulă.
Ce-ar fi să staţi în camera de zi şi să vă faceţi confortabile...
- ...pînă pun prăjitura în bucătărie ? - De ce nu mergem toate în bucătărie ?
- Nu ne deranjează de loc. - Sigur că nu.
La urma urmei, nu sîntem obişnuite de-ale casei...
...şi lucrurile tale bune trebuie probabil să te ţină multă, multă vreme.
Băieţi, gata, mergeţi sus. Să nu faceţi prostii.
Oh, asta e...
- Vreţi nişte cafea şi prăjitură ? - Sigur. Unde sînt ceştile ?
Ceştile ?
Nu ceştile bune, desigur.
Acolo în dulap.
E porţelan chinezesc.
Încă n-am despachetat lucrurile bune.
- Nu găsesc argintăria. - Argintăria ?
Păi, e chiar acolo în sertarul din stînga ta.
- Credeam că m-am uitat acolo. - Ei, mai uită-te odată.
Şerveţele, doamnelor ?
- Bună, doamnă. - Ce mai faceţi ?
Sînt Black Bob, cel mai rapid pistolar din vest.
- Eu sînt un indian. El e un cal. - Tu cine eşti ?
Sînt o vrăjitoare.
- OK. - Eşti vrăjitoare bună sau rea ?
Vin băieţii răi.
Băiete, ia vezi.
Sigur, nu vrem o autostradă trecînd prin zona asta.
Atunci, luni mergi cu noi să pichetăm construcţia.
Merg ?
Ai un grădinar care lucrează în pijamale ?
Ce ?
Formăm echipe de cîte două fete.
Shirley şi eu conducem echipele de pichetare, iar Gladys stă pe fază...
...în caz că cineva trebuie să se aşeze în faţa betonierei.
- Eu ? De ce eu ? - Am votat.
- Mie nu mi-a spus nimeni. - A fost vot secret.
Apoi, desigur, tu ne ajuţi cu răcoritoarele şi...
- Băieţii sînt foarte tăcuţi. - Da, nu e drăguţ ?
Băieţi sînt mereu periculoşi cînd sînt tăcuţi.
- Să verificăm asta. - Da. Da, desigur.
Pe mine nu mă întreabă nimeni.
Doar spun, "Gladys, du-te şi te aşează în faţa betonierei".
Ce au de gînd băieţi ?
A fost o vrăjitoare aici, şi ea ne-a legat.
- Aha. - Oh, gata cu asta.
Cred că mai bine îi ducem acasă. Sînt destul de obosiţi.
- Oh, înţeleg. - Cum au ajuns toţi trei legaţi ?
Oh, îmi pare rău. Pentru numele Domnului, ce e asta ?
- Calmează-te şi nu te agita. - Shirley.
Cum crezi că au ajuns legaţi toţi trei ?
Băieţii sînt tot băieţi.
Dar dacă doi sînt legaţi, cine-l leagă pe al treilea ?
Stephen, nu mai împinge. E mai mic decît tine.
- Shirley, dacă ai avea doi copii... - Doar o clipă, Gladys.
- Nu fugi în stradă. Ce este ? - Nu aşa tare, Shirley.
Care e problema cu tine ?
Nu ţipa, îţi pun doar o întrebare simplă.
- Doamnă Clyde, băieţii sînt în stradă. - Oh, desigur.
Nu ştiu ce să spun de asta.
Stephen, ţi-am spus să nu fugi.
Dacă transpiră răceşte. Mai bine îl duc acasă.
Te rog, mai treci pe aici.
Abner, n-o să crezi cînd îţi spun ce tocmai s-a întîmplat.
Sînt Gladys. Dacă nu crezi că e o casă nebună, ei, ascultă asta:
Trei copii erau legaţi în dormitor. Mă auzi, trei !
Şi ce ? Îţi spun eu şi ce.
Cum au fost legaţi toţi trei, Abner ? Spune-mi asta.
Nu înţelegi.
Doi copii sînt legaţi în dormitor şi unul nu e legat.
Asta e normal, dar nu trei copii legaţi.
Nu contează, Abner. Nu contează.
Trebuia să ştiu că vorbesc degeaba cu tine, nu contează.
- Doamnă Stephens ? - Doamna Stephens e în living.
Păi, am venit să conectez telefoanele.
- Păi, dă-i drumul. - Mulţumesc.
Mi-a făcut plăcere să vă întîlnesc, doamnă Foster.
Mulţumesc, doamnă Stephens. Poate săptămîna vitoare te duc la decoratorul nostru.
- Poate face minuni pentru tine. - Mulţumesc, foarte drăguţ din partea ta.
Robert !
Mulţumesc pentru totul, doamnă Stephens. Am petrecut foarte bine.
- Oh, te rog, mai treci pe aici curînd. - Oh, sigur, sigur.
Oh, apropo. Am lăsat reparatorul să intre să cupleze telefoanele.
Mulţumesc.
Să cupleze telefoanele ?
Telefonul nu era conectat.
Să nu mă mai ridic de pe canapea dacă telefonul era conectat.
Gladys, nu te agita, o să topeşti cuburile prea repede.
Crezi că sînt sonată, nu ?
Gladys, m-ai sunat pentru doi copii care erau legaţi în dormitor.
- Trei copi. Trei copi erau legaţi. - Nu ţipa, Gladys.
Dacă erau doi copii legaţi, nu ar fi trebuit să te sun, nu înţelegi ?
Sigur, Gladys.
Atunci mă crezi că telefonul nu era conectat ?
- Vrei să chem doctorul ? - Nu ar ajuta la nimic.
- De ce nu ? - Nici el nu mă crede.
Ţi-am spus eu, Samantha, că n-o să-ţi placă să faci parte din lumea animală.
Nu sînt animale, mamă. Sînt fiinţe umane.
Da, desigur. Clar, cel mai inteligent animal.
Şi aşa cum spunea Diogene, şi cel mai prost.
Diogene era oare ?
Era unul din tinerii aceia greci arătoşi care vorbeau groaznic de mult.
Mamă, trebuie să crezi că Darrin nu e aşa.
- Cum adică ? - Umanul mediu.
Nu e ascuns sau invidios sau lipsit de apreciere.
Încerci să mă convingi pe mine sau pe tine însăţi ?
Cred că e timpul ca voi doi să vă întîlniţi faţă în faţă.
Oh, serios ?
Vrei să iei cina cu noi diseară ?
Păi, nu ştiu.
Totuşi...
...ar putea fi distractiv.
Nu ai face nimic să-l sperii, nu ?
De ce ?
Cum-îl-cheamă are inima slabă ?
Îl cheamă Darrin, mamă. D-A-R-R-I-N.
Şi e perfect sănătos. Şi vreau s-o placă pe mama mea.
Ce fel de mamă crezi că ar prefera ?
Lavandă şi dantelă veche ?
Din timpul pionierilor, poate ?
Lumea veche ?
Lumea nouă ?
Ce ai prefera tu ?
Foarte, foarte nostim. Dar prefer să vii la timp. Oh, şunca mea.
Hai, mamă, spune că o să vii.
Ei, cred că aş putea tot atît de bine să termin odată.
Da, o să vin.
Şi te prefer naturală. Şi la fel şi Darrin.
Mă întreb.
- Eşti foarte drăguţ. - Nu e cea mai potrivită expresie.
Tu eşti foarte drăguţă. Eu sînt foarte arătos.
La ce oră a spus mama ta că va fi aici ?
- Din clipă în clipă. Îţi dau un pahar ? - Absolut.
Să am o soacră e o experienţă nouă pentru mine...
...dar să am o soacră care e o...
- Adică, tu semeni cu ea ? - Nu, eu arăt ca tata.
Cum arată mama ta ?
Păi, are 1.60 şi cam 55 de kilograme.
- Ei, sună normal. - Ce vrei să spui ?
Păi, adică, arată... Sună ca şi cum arată normal.
- Ca ce te aştepţi să arate ? - De unde să ştiu eu ?
- Păi, ştii cum arăt eu. - Asta nu e o dovadă.
- Dovadă că ce ? - Dovadă că nu are...
Păi, o...
Păi, ce fel de ochi are ?
Sînt albaştri. Toţi cinci.
Glumeşti.
De ce le pasă mai mult oamenilor de cum arată cineva decît ce anume este ?
Nu e deloc asta, Sam.
Ce importanţă are cum arată mama mea ?
- Încerc doar să mă pregătesc. - Pentru ce ?
Nu ştiu dacă-mi place ideea unei soacre cu cinci ochi albaştri.
Oh, nu fi prostuţ.
Oh, eu sînt prost ? Să-ţi spun ceva, Sam...
E aici.
- Ei, nu a zburat pe coş în jos. - Dacă ai de gînd să insulţi...
Îmi pare rău, Sam, eu...
Nu am vrut să spun asta, doar că...
- ...ei, sînt nervos. - Răspunzi la uşă sau răspund eu ?
Răspund.
Cere-i să-şi lase mătura afară.
Bună seara.
Nu intri ?
Samantha.
- El trebuie să fie cum-îl-cheamă. - Mamă, el e soţul meu. El este...
Darrin.
Tocmai beam ceva. Vrei un cocktail ?
Mulţumesc, domnule Stephens.
M-aş simţi mult mai bine dacă mi-ai spune pe numele mic.
- Foarte bine, Dennis. - Darrin, mamă.
Oh, desigur. Aş vrea un Martini sec.
Vermut italian, gin spaniol şi o măslină grecească.
- Păi, nu cred că avem... - Oh, nu te deranja. Îl prepar singură.
E minunat. Minunat.
Acum, tinere, ce-ar fi să-mi spui despre tine.
Ce anume faci şi de ce o faci. Etcetera, etcetera.
Păi, lucrez în industria publicitară.
Sînt la o firmă numită McMann & Tate.
Serios, interesant. Scuză-mă, ai o ţigară ?
Da, desigur.
Mulţumesc. Deci, ce spuneai ?
Firma noastră se ocupă de unele contracte destul de mari.
Mulţumesc, am foc.
Firma lui Darrin e una din cele mai mari agenţii de publicitate din lume...
...şi Darrin e unul din funcţionarii de vîrf.
Sună foarte incitant. Samantha, pot avea scrumiera aceea ?
Oh, da, desigur.
Şi Darrin e responsabil pentru designul creativ al tuturor campaniilor lor.
- De ce ai făcut oare asta ? - Ce să fac ?
Ai cărat scrumiera la mine. Nu-mi spune că ai uitat cum să levitezi.
Sigur că nu am uitat, mamă.
Doar că Darrin preferă să nu mai fac chestiile astea.
De ce nu eşti de acord ca fiica mea să fie ea însăşi, tinere ?
Nu sînt împotrivă, doamnă...
N-o să fii în stare să-l pronunţi. Spune-mi Endora.
Îmi place Samantha aşa cum este, Endora.
Nu are nevoie de alte prostii.
- Prostii ? - Darrin nu a vrut să spună nimic cu asta.
Darrin, te rog.
Adică, nu avem nevoie de puterile ei.
Ne putem ocupa de lucruri foarte bine noi înşine.
Oh, aşa crezi, nu ?
Nu vreau să par lipsit de respect, dar vrem să trăim vieţi normale.
Ce e normal pentru tine, tinere, pentru noi e prostesc.
Samantha este ceea ce este, şi asta nu o poţi schimba.
Mamă, am luat şi eu o hotărîre.
Da, ştiu. O hotărîre cu care nu sînt de acord.
Samantha şi eu putem rezolva problemele singuri.
- Nu sînt treaba nimănui altcuiva. - Darrin, te rog.
- Mă ameninţi ? - Nu chiar.
Darrin, te rog, înţelege. Mama e bine intenţionată.
Nici o grijă, scumpo, mama o să se asigure că eşti tratată cum trebuie.
Am toate intenţiile să o tratez corect fără vreo interferenţă din partea ta.
- Tinere ! - Mamă, n-o face.
Foarte bine.
Consideră-te norocos că nu eşti un scaiete în clipa asta.
Aşa că de acum înainte, ai grijă, tinere.
Mama te supraveghează.
E foarte drăguţă odată ce ajungi să o cunoşti.
- Abner ! - Gladys, ce faci ?
A dispărut într-un nor de fum, am văzut-o.
Acum o clipă era aici. Clipa următoare dispăruse.
Care e problema cu tine ? Deodată sînt însurat cu un voyeur.
Spionezi, îţi bagi nasul în treburile tuturor. Treci în pat !
- Ar trebui să-ţi fie ruşine de tine. - Haide, spune orice vrei.
Insultă-mă, fă-mă sonată, omoară-mă, nu-mi pasă.
Şi ştii de ce, dragă, pentru că ştiu că toate astea sînt un vis.
Oh, sigur, presupun că apar ca un ciudat pentru tine...
...pentru că vreau să duc ceea ce pentru mine e o existenţă normală.
Darrin, nu am spus asta. Înţeleg cum te simţi.
Orice vrei, acelaşi lucru îl vreau şi eu.
- Eşti absolut sigură, Sam ? - Da.
- Dar mama ta ? - O să se obişnuiască cu ideea.
Oricum, te-ai însurat cu mine, nu cu mama mea.
Spune, putea... ? Adică, chiar să mă transforme în scaiete ?
Dacă voia.
E înfiorător. Ce puteai face tu ? Adică, dacă o făcea ?
- Nimic. În afară de... - În afară de ce ?
Puteam deveni un scaiete şi eu.
Subtitrarea de sorin61
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro